Dogville je v Rock Mountains v ZDA
Čisto na koncu poti, kjer se nahaja vhod v zapuščeni rudnik srebra.
Prebivalci Dogvilla so bili dobri, pošteni ljudje in so imeli radi njihovo mesto.
Nek sentimentalne z vzhodne obale je nekoč glavno ulico poimenoval ULICA BRESTOV.
In kljub temu, da brest ni nikdar vrgel sence v Dogvillu,
niso videli razloga da bi kaj spremenili.
Večina zgradb je bila v slabem stanju; spominjale so na barake, če smo iskreni.
Hiša v kateri je živel Tom je bila najboljša,
in v boljših časih je gotovo veljala za spodobno.
To popoldne je potihoma igral radio,
kajti v svoji senilnosti, je Thomas Edison Senior gojil slabost - lahkotno glasbo.
Gospe in gospodje... ...predsednik Združenih Držav...
Tom, mi narediš uslugo? Radio?
Samo zato ker ni več glasbe in bi lahko slišal kaj koristnega?
Mislil sem, da imamo radio prav zaradi tega...
No, počitek potrebujem, kot veš.
Kar posmehuj se mi.
Tomov oče je bil zdravnik in je prejemal dostojno penijo,
tako da za Toma ni bilo grozno, ker se potepa in nič ne dela.
Tom je bil pisatelj... ...vsaj po njegovih merilih.
Ah, njegov učinek na papirju je bil omejen na besedi "veliko" in "malo",
čemur je sledil vprašaj.
A kljub temu pikolovsko arhiviran v enem izmed pisarniških predalov.
Sadijo oče.
'Večer Gospod Tom.
Dober večer Gospa Oliva.
Ne pozabite na jutrišnji sestanek.
Neeeee.
Da bi preložil čas, ko bi moral pisat,
si je Tom izmislil sestanke s tematiko "moralna oborožitev",
ker se je čutil dolžnega koristit mestu.
-Pozdravljeni, otroci. -Pozdravljen, Tom.
Dober večer Chuck.
Te bomo videli na jutrišnjem sestanku?
No, zneslo bi mi tudi brez tvojih predavanj.
Saj poznaš Vero.
Ni me pustila na miru dokler nisem pristal.
Kdo je dal Mojzesu to kost? Še je meso na njej.
Jasno.
Jasno je dal temu pesjanu kost, na kateri je še meso?
Kdaj smo mi nazadnje jedli meso?
Če boš še trosil dobro hrano, ti bom vzel nož.
Vedel bom če boš jedel meso.
Mojzes mora bit lačen. Da čuva.
Čuva v Dogvillu?
Kaj pa je za ukrast?
To so vražji časi, Tom Edison.
Kmalu bodo prišli ljudje, ki bodo imeli še manj kot mi.
Resnično...Tom je bil dovolj zaposlen, čeprav, pravilno povedano,
še ne s pisanjem samim.
In čeprav je bilo težko dojeti s kakšnim delom je bil zaposlen,
je običajno odgovoril "mislim".
In čeprav ni rinil z glavo skozi zid,
je rinil skozi nekaj dosti tršega...
namreč, skozi človeško dušo... točno tja kjer je sijala!
-Hej, Martha. -Pozdravljen, Tom.
Poslušaj, vsi pridejo, glej da boš pripravila klopi.
Tja, so že pripravljene.
Ampak Tom, še enkrat, če boš rabil moj harmonij
moram dobit posebno dovoljenje od regionalnega direktorja, Tom.
Martha, še enkrat, ne rabimo harmonija.
Lahko smo duhovni brez petja ali branja iz Biblije.
Kmalu bo sedem. Ne pozabi na zvonec.
Mislim da bo to dovolj Mama Ginger.
Mislim da ni dobro za zemljo, vso to ugrabljanje in okopavanje.
Zemlja nam je vsem dala življenje.
Ne jeziku, Thomas Edison Ar.
Okopavala bom kolikor se mi bo zahotelo.
Tja, in pokvarila vse skupaj. Strinjam se s Tomom.
Tja, kolikor vem ima rad mojo pito, a ne?
Okusne so. O tem ni dvoma.
Tja. Torej, glede okopavanja, kdo ima prav Tom, ti ali jaz?
Nisem prepričan da je tako preprosto.
Pa te je dobil Ginger.
Ne moreš se upret a ne, Glorija?
Hej, Ben, bom jaz odprl vrata!
Ne skrbi, Tom.
Kakšne novice o prevozništvu?
Gre tudi tam vse k hudiču?
Ne se norčevat iz prevozništva.
Bilo je točno sedem, ko je Martha odbila uro,
in Toma je čakala partija dame s prijateljem iz otroštva, Billom Hensonom.
Bill je bil butast in je to tudi vedel.
Preveč butast, da bi postal inženir, o tem je bil prepričan.
Ko je nekaj časa poslušal zabijalo iz doline, za katerega je Bill trdil da dela na temeljih nove kaznilnice,
se je Tom namenil k Hensonovim da bi Billu naložil
še en ponižujoč poraz v dami.
Nekateri bi rekli, da je bila priložnost srečati Billovo starejšo sestro bolj pomembna od igre same,
in mogoče bi imeli prav.
Dejstvo je, da se je pri Hensonovih odpiralo čisto drugo obzorje.
Obzorje privlačno kot tisto izza doline.
Obzorje ki so ga omejevale čutne obline Liz Henson.
-Nihče? -Sladko, boleče, zapeljivo brezno.
-Pozdravljena, Liz. -Pozdravljen, Tom.
A moraš prit čisto vsaki dan? Ha?
Bolj zabavno bi bilo, če bi za spremembo prišel nekdo zanimiv.
Veš, res sem osamljena v tem mestu.
V trenutku, ko mi zaročenec javi, da je dobil službo v Bolderju, odidem.
Potem boš moral kukat pod krilo katere druge.
Je,..mmm...Bill doma?
Kaj ni zmeraj?
Študira,jaz pa pomagam pri kozarcih.
Čeprav vsi vejo da sem jaz tista pametna.
-Pozdravljeni Ga. Henson. -Dober večer, Tom.
Čas za damo, Bill prijatelj stari.
Že...?
Nisi slišal zvonca?
Kot običajno, se je Bill pretvarjal kot da zares igra.
Ni še popolnoma dojel namen teh srečanj...je govoril.
Mogoče bo najboljše da pustiš tako?
Ne bi se strinjal...jaz...jaz...
Kaj pa če je v redu tako kot je?
Misliš da je v redu? Ne bi se strinjal.
Mislim da je dosti tega, kar je ta dežela pozabila.
Jaz samo skušam ljudem osvežit spomin, s pomočjo ilustracije.
Torej...torej ilustracija za jutri?
mmmh...Ne vem.
Če imajo prebivalci Dogvilla problem s sprejemanjem,
Potem v resnici rabijo nekaj kar bi naj sprejeli,
nekaj otipljivega, kot je darilo.
Zakaj bi nam nekdo dal darilo?
Ne vem?
Moral bom malo razmislit.
Čakaj, čakaj... ena figura manjka.
Ne bova mogla igrat.
Nocoj imam oster um.
'Noč, Bill.
Kljub precejšnjemu trudu, da bi igra trajala,
je Tom zmagal zelo hitro.
Začelo je deževat in veter je močno pihal,
ko je Tom stopal proti domu skozi Ulico Brestov.
Če je Tom na predavanju hotel dokazat prebivalcem Dogvilla, da imajo problem s sprejemanjem,
je v veliki meri zanemaril ilustracijo, darilo.
Bill je mogoče imel prav.
Darila v tem mestu niso padala z neba kot dež.
Glede tega ni dvomil.
Zaslišali so se streli.
Zabijalo v močvirju niti slučajno ni zvenelo tako.
Streli so prihajali iz doline,
ali mogoče iz Canyon Rokada, nekje v smeri Georgetowna.
Dolgo je poslušal, da bi slišal še kak strel. A se niso več ponovili.
Delno razočaran, je Tom sedel na klop stare gospe, da razmisli,
in se za trenutek predal občutku nevarnosti.
A ni trajalo dolgo, ko so se njegove misli spet vrnile k njegovi priljubljeni temi,
in se sredi nevihte spremenile v članke, novele in srečanja,
kjer so v tišini poslušali Toma po objavi še enega dela, ki je prebičalo in očistilo dušo.
In videl je ljudi, med njimi tudi pisatelje,
ki so se objemali in se jim je s pomočjo njegovih besed, življenje spet odprlo.
Ni bilo lahko.
A z marljivostjo in uporabo pripovednosti in drame, se je sporočilo širilo,
in ko so ga spraševali o njegovi tehniki, je odgovoril z eno besedo:
"ilustracija".
Tom bi ostal še pol ure ali več na klopi,
če ga ne bi zdramil nov zvok.
Mojzes je lajal.
To samo po sebi ni bilo čudno a način kako je lajal je bil nov.
Lajež ni bil glasen, bolj je spominjal na renčanje,
kot da je nevarnost bila čisto blizu in ne samo mimobežen rakun ali lisica.
Kot da bi se pes soočil s silo ki jo je bilo treba jemat resno.
Gospa! Ne bi šel tja če bi bil na vašem mestu.
Dobro poznam goro, dvomim da bi ostali živi.
Zelo neprijetna strmina.
Obstaja še druga pot?
Aha.
Kje?
Nazaj od koder ste prišli. Nazaj v Georgetown.
Zakaj morate odit z gore?
Ste imeli kaj opravit s tistimi streli?
Pomagajte mi, pomagajte mi, prosim!
Lahko se skrijete v rudnik, tam noter.
Kam vodi ta cesta?
Nikamor. Slepa ulica.
Če hočete mimo, se obrnite, in se vrnite v Georgetown.
To mesto...uh.. se imenuje Dogville.
Dogville? Jasno, ni bolj neumnega imena.
Hej, iščemo nekoga...
Ah, res, koga pa?
Moj šef bi rad govoril s tabo.
-Mladi mož. -Tja, gospod.
Iščem dekle.Mogoče je v zmedi šla skozi vaše mesto.
Ne bi rad, da se ji kaj zgodi. Zelo mi je pri srcu.
Torej gospod...uh.. nihče ni šel skozi mesto zadnje čase.
Mojzes bi lajal. Nezaupljiv je do tujcev.
Aha...To je pametno, Mojzes.
Prosim vzemite mojo vizitko in če mogoče...uh...vidite tujko,
me pokličite.
Lahko vam ponudim precejšnjo nagrado.
Da gospod. Hvala.
uh...ste vi streljali?
Odšli so. Hočete zdaj ven?
Bi skodelico kave, preden se lotite planinarjenja?
To bi bilo lepo.
Lepi begunki je bilo ime Race.
Dogvilla ni izbrala na zemljevidu ali si izbrala mesta za obisk,
a Tom je vedel da spada sem.
Naj vzamem kost?
Lahko bi skrivala svojo ranljivost,
a se je odločila da se mu preda z vso silovitostjo.
A..seveda...darilo.
"Velikodušno, zelo velikodušno", je pomislil Tom.
Bi jedli? Zagotovo ste lačni?
Ne morem.
Ne zaslužim si tega kruha.
Ukradla sem tisto kost. Nikdar prej nisem kradla.
Sedaj se moram kaznovat.
Odrasla sem v aroganci, tako da se moram še učit.
No, najboljše za vašo vzgojo bo...
Race, v tem mestu in v teh časih...
je zelo nevljudno ne jest kar je pred teboj.
Žal mi je.
Kdo so bili možje v avtu? Zakaj bi vam škodovali?
Mož v zadnjem delu avta je šef. Videl sem njegov obraz.
Dal mi je telefonsko številko,in mi rekel da ga pokličem če vas vidim.
Zagotovo vam je ponudil precejšnjo nagrado če mu poveste kje sem.
Tja.
Kje je vaša družina?
Nimam družine.
Imela sem samo očeta...
ampak ti zločinci so mi ga vzeli.
Kaj če bi rekel da lahko ostanete tukaj?
Tukaj?
Tudi če bi res mislili, ni mogoče.
To je majhno mesto, morala bi se skrit. Ljudje bodo postavljali vprašanja.
No, mogoče ni pomembno. Ne če vam bodo vsi hoteli pomagat
Pravite da so vsi v tem mestu kot vi?
To so dobri ljudje. Pošteni ljudje.
Vsi so nekoč rabili pomoč.
Lahko vas zavrnejo....
Vendar bi bilo vredno vprašat.
Ampak jaz jim ne morem ničesar nudit.
Ne, mislim da lahko ogromno nudite Dogvillu.
Reči, da je občinstvo na Tomovem moralnem predavanju naslednji dan
bilo "entuzijastično" bi bilo preveč, a vendar so prišli.
In Tom se je neustrašno vrgel v prizadevanje ilustrirat človeški problem:
Sprejemat.
Tema je bila očitna, a zelo nepremišljena z njegove strani.
Da bi kompenziral nepripravljenost, se je Tom marljivo lotil svoje tehnike
udarjat na slepo v vse smeri.
Njegov oče se je oziral, da bi ocenil razpoloženje,
in zaznavajoč, da združba ni bila zadovoljna z dokaj direktno kritiko,
se je odločil, da vnaprej prepreči protest.
Prepričan sem, da nam hočeš dobro Tom,
ampak...po moje...ima naše mesto dober občutek za skupnost.
Živeč drug ob drugem se poznamo.
Dobro znam ocenit ljudi.
Res Tom, spet ti je uspelo.
Spravil si nas sem, da poslušamo cel kup neumnosti.
Kaj pa misliš da si, neke vrste filozof?
Opazovalec, to sem.
Len, bi rekel. Skupaj sva kidala sneg.
Skupaj sva kidala sneg?
Tja.
Vsako gospodinjstvo čisti svoj dostop.
Tja, tukaj ima Tom prav. Če ceste niso pravilno očiščene...
Žal mi je Tom, moral si boš izmislit kaj boljšega.
Ampak cela država bi imela koristi če bi bili bolj odprti in sprejemajoči.
Hočeš povedat da bi vsi zavrnili pomoč, če bi jo nekdo potreboval.
Ne, bistvo ni v tem. Bistvo ni v tem.
Tukaj skrbimo za ljudi.
Najbrž ne bomo nikoli vedeli.
Glede na to, da nihče ne prizna da imamo problem.
Naj vam ilustriram.
Ne bom uporabil nečesa, kar se je že zgodilo.
Uporabil bom nekaj, kar se bo zgodilo.
In, ko je presenečenim prebivalcem Dogvilla na hitro podal dogodke prejšnjega večera,
je Tom šel do rudnika in pripeljal begunko iz njenega skrivališča.
Dovolite mi, da vam predstavim Race. Race, to so prebivalci Dogvilla.
-Pozdravljeni. -Pozdravljeni.
Tom nam je pojasnil vašo zadrego, gospodična.
Res ne bi rada nikogar izpostavila nevarnosti.
Zakaj ne greste na policijo?
Lahko poskrbijo za gangsterje. To je njihovo delo.
Jaz, ne vem če je to dobra ideja. Prevoz... Posel bi...
Ben!
Ti ljudje imajo zveze. Tudi na policiji.
Mislite da bi dali begunki zatočišče?
Begunki ki jo hočejo gangsterji. To bi nas spravilo v škripec.
Počasi Claire... Spomni se tvoje astme.
Dogville je dobro mesto za skrivanje, to je zagotovo.
Točno. Edina pot do sem je Canyon Rokad.
To bi lahko opazovala radovedna sestrična Mame Ginger ki živi blizu zavoja.
Ima telefon. Martha, ti bi lahko zazvonila na zvonec,
in tako sporočila če kdo prihaja.
Ampak Tom, jaz odbijam ure, kaj če se ljudje zmedejo ob vsem zvonjenju?
Daj no Martha. Zagotovo lahko uporabimo stari zvonec če je treba rešit življenje.
Zakaj pa bi?
Ker nas skrbi, Chuck. Skrbi za druge ljudi.
Ne, nisem to mislil.
Kako vemo da ta ženska govori resnico.
Mogoče gangsterji so streljali na njo, vendar še to ne pomeni da ji lahko zaupamo.
Prav ima. Zakaj bi mi zaupali?
Jaz ti zaupam!
Tom, mi nismo gangsterji.
Zase se brigamo, od nikogar nič nočemo.
Torej le priznate.
Ko bi le bil način, da ne bi dvomili v besede mlade gospe.
Način da bi jo spoznali.
Potem se ne bi ozirali na rizik.
Saj obstaja način. Sami ste povedali.
Tako da živimo z njo.
Oče, ti znaš dobro presodit značaj.
Kako dolgo bi bilo treba, da jo razkrinkaš?
Teden? Mogoče dva?
Gotovo ji lahko damo dva tedna?
In če po tem času samo eden zakriči "ZGINI!"
obljubim da jo bom poslal da se sama pakira.
Torej, če gospod Tom misli da je prav za nas in za skupnost,
je to meni dovolj. Mogoče je mlad, ampak v srcu ima prav.
In poznam njegovo srce odkar je začelo bit.
Nič več ni bilo rečeno na mestnem srečanju.
Odločeno je bilo, da begunka dobi dva tedna.
In lahko se bodo pogledali v ogledalo in vedeli
da so naredili kar so lahko in mogoče še več kot bi naredili ljudje.
To popoldne je Tom peljal Race na sprehod po Ulici Brestov, da jo predstavi mestu ki ga "je ljubil".
No, tukaj živita Oliva in Njune.
Njune je invalid... Tukaj živita kot znak odprtosti mojega očeta.
Chuck in Vera imata sedem otrok in se sovražita.
Sosednja vrata so Hensonovi. Živijo od tega da brusijo robove cenenim kozarcem, da bi izglodali kot dragoceni.
Tukaj je Jack McKay. Jack McKay je slep, in to ve celo mesto.
Sam pa misli da to lahko skriva, tako da ne hodi ven.
V starem hlevu Ben čuva svoj kamion.
Pije in enkrat mesečno gre v kurišče česar se potem sramuje.
Martha skrbi za misijon dokler ne pride nov pridigar, kar se ne bo zgodilo.
Tako ostaneta še Mama Ginger in Gloria. Skrbita za to res drago trgovino,
kjer izrabljata dejstvo, da nihče ne zapušča mesta.
Včasih so šli na glasovanje, odkar pa se za to plača prispevek,
ki je visok kot dnevni zaslužek, se več ne počutijo tako demokratično.
Te grozljive figure povejo več o ljudeh v mestu, kot vse besede.
Če je to mesto ki ga ljubiš, potem to kažeš na čuden način.
Vse kar vidim, je lepo mestece, sredi veličastnih gora.
Mesto kjer imajo ljudje upe in sanje tudi v najtežjih pogojih.
In sedem figur, ki sploh niso tako grozljive.
Reči Dogvillu da je lep, je bilo vsaj originalno.
Grace je še enkrat pogledala figure, za katere bi še pred nekaj dnevi rekla da so neokusne,
ko je nenadoma zaznala nekaj kar bi se najboljše opisalo kot svetlobna sprememba nad Dogvillom.
Opazujejo te.
Če jih imaš že rada, bi morda rabili nekaj prepričevanja.
Imaš dva tedna,da te sprejmejo.
Zveniš kot da bi igrala igro.
Saj je. Saj jo. Ni ostati živ vredno majhne igre?
Kaj hočeš da naredim?
Bi ti fizično delo bilo odveč?
Ne!
Dogville ti je ponudil dva tedna.
Sedaj ti nudiš...
Naslednji dan je bil čudovit dan v Dogvillu.
Nežni listi na grmu kosmulje Mame Ginger so se razvijali
navkljub Tomovim napačnim napotkom glede njenega vrtnarjenja.
In še več, prvi pomladni dan, je bil tudi izbran za Gracein prvi delovni dan.
Dan ko je šla okrog Dogvilla in vsakemu gospodinjstvu za eno uro nudila svoje usluge.
Oprostite.
Ponudila bi vam svojo pomoč, če karkoli rabite.
Ja. Uplinjač ki ne pušča...
Dobro, naj vzamem to.
Mogoče lahko pomagam na domu?
Nimam doma, samo garažo.
Jaz imam prevozništvo. Cesta je moj dom.
Pripravljen sem. Dobro jutro!
Gospodična Olivia ima dom.
Išče nekoga, ki bi mu lahko pomagala na domu.
Čistilka za čistilko?
Govorite neumnosti, gospod Ben.
Lep dan želim.
Dobro. Se vidimo kasneje.
In Ben je šel v Georgetown, s tedensko pošiljko kozarcev,
ki jih je g. Henson tako spoliral, da je izginila vsaka sled njihove cenenosti.
Tako se je Grace obrnila v ulico, ki je imela eksotično ime Godrnjava Ulica,
da bi potrkala na vrata slepega a nečimrnega gospoda.
Ja?
Dobro jutro, g. McKay. Ime mi je Grace.
Zanimalo me je, če bi lahko kaj naredila za vas?
Zelo prijazno Grace, ampak...
Mislila sem glede na situacijo v kateri se nahajate...
V kakšni pa se?
Hmm...Vi ste...sami...
Oh, že tako dolgo sem sam.
Rabite kaj?
Žal mi je.
Ste kdaj opazili spiralo na strehi misijona?
Ob petih popoldan vrže senco na trgovino g. Ginger,
točno na O v ODPRTO na tabli na oknu.
Mogoče daje ljudem vedet, da je čas da grejo nakupovat za večerjo.
Nasvidenje, g. McKay.
Adijo, Grace.
Gracein pogovor z Jackom Mckayem je pokazal stanje v Dogvillu.
Zadržani a prijazni, ne brez radovednosti.
Samo Jack je izrazil "ne" zavestno in precizno;
Martha je potrebovala monolog, skoraj uro dolg, da je prišla do enakega zaključka.
O moj bog....morala bi si izmislit delo zate,
ker ga imam komaj zase dovolj.
Tako je Grace zelo hitro končala pri grmu Mame Ginger,
v razpoloženju, ki ni bilo prav prijetno.
Ni ločila grma kosmulje od kaktusa,
a skrbna urejenost vrta, ji je bila všeč,
kot kovinske verige, ki so ločevale drugi in tretji grm,
v primeru da bi kdo hotel po bližnjici do klopi stare gospe.
Grace se je zbrala in se napotila v trgovino.
Pozdravljeni!
Pozdravljena.Tudi tukaj ne rabimo pomoči, sem že povedala Tomu.
Saj ni pomembno, ker itak nič ne znam.
V življenju še nisem delala.
Če boš dala malo aloe na roke, bo do jutra boljše.
To je od ostružkov. Res jih sovražim.
A verjamem da bom sprejela tvoj nasvet.
Tvoje roke so gotovo najbolj alabastrne od vseh kar sem jih videla.
Tom prihaja, res imamo srečo,
Pozdrav vsem. Grace...kako gre?
-Ne najboljše, se bojim. -Res?
Ne. Nihče ne rabi pomoči.
Ja, se mi je zdelo da bo tako.
Njegov načrt da bi me vsi imeli radi je naletel na nekaj problemov,
ker nihče noče da bi delala za njih.
Res bi rada dala kaj v povračilo.
Vsi zelo tvegate, ker sem tukaj.
Mislim, pripravljena sem se učit.
Nekdo gotovo rabi pomoč. G. McKay ne vidi najboljše.
Ja, šla sem k g. McKayu. Šla sem k Marthi in Chucku in Veri,
in zgleda da nihče ne rabi pomoči.
Prepričani so, da vsi rabijo pomoč, samo oni ne.
Smešno, točno to je rekel Tom. Predvidevam da je zadovoljen.
Samo da dokažem da se moti, bi mogoče le lahko pomagala tukaj.
Ginger, pa saj ni ničesar, kar bi bilo treba naredit.
Mogoče je kaj, kar ni treba naredit.
Karkoli česar ni treba?
Nekaj...nekaj kar bi rada, čeprav ni potrebno.
In kaj naj bi to bilo?
Mogoče...mogoče grm kosmulje?
Kosmulje so čisto v redu, hvala.
Ne. Ne tvoje. Tiste ki so zrasle v visoki travi.
Tam ničesar ne gojiva.
Točno. Malo pospravljanja.
Kdove, ti grmički bodo nekega dne morda rodili sadove.
Ja. To je res. Kdove...
V redu dekle.
Te tvoje alabastrne roke bodo zdaj oplele divje kosmuljino grmovje.
Hvala.
Naokoli...kot tukaj, vidiš.
Vse kar je blizu... samo bodi pazljiva, to je vse.
Potem ko se je nekaj kosmuljinih grmov prepustilo
negi Graceinih nepraktičnih alabasternih rok,
so stvari izgledale boljše, glede plevela in v mestu.
Pravzaprav se je izkazalo, da ni tako malo opravkov, tudi pri drugih v Dogsvillu.
Ker Ben ni imel doma, nedvomno ni rabil Graceinih gospodinjskih eksperimentov,
a se je sprijaznil z njimi, in se začuda prikazal ravno takrat ko so bili opravljeni,
neglede na to, kako nepredvidljivi so bili posli okrog prevozništva.
Olivia ni potrebovala nikogar da bi pomagal June na stranišče dokler je ona delala,
saj so se do sedaj odlično znašle z izvrstnimi plenicami Olivie.
Če bi Jack McKay rabil partnerja za pogovor, bi gotovo šel ven in ga našel sam v mestu.
Zato ni bilo brez potrebe, da je dovolil Grace poseda z njim v njegovi temni sobi
z dramatičnimi zastori na zidovih, ob dolgih pogovorih glede zanemarjenih vrednot o svetlobi na Vzhodni obali.
Martha niti v sanjah ne bi obremenjevala občanov,
medtem ko je čakala na novega duhovnika, in vadila ne da bi nota zapustila harmonij,
zatorej ni rabila nikogar ki bi ji obračal liste.
In Bog ve da sin G. in Ge. Henson ni rabil pomoči pri knjigah,
in da je družina vzela Grace za njeno dobro.
Četudi so se Lizine roke popravile z Graceinimi dobrimi nasveti.
Thomas Edison je bil zdravnik nesporno zdrav in ni rabil nege,
ali pomoči pri zdravilih iz zdravilne omarice polne skrivnosti.
Chuck je bil edini, ki se še "ni ujel", kot je Tom rekel.
Ujel? Zveniš tako arogantno. Aroganca je najhujša.
Ne mara me.
Vso pravico ima, da tako čuti.
Ja. Poslušaj! Na srečo sem pripravil trojanskega konja.
Kaj?
Trojanskega konja. Lahko se približava preko Vere.
Jutri je to..predavanje v Georgetownu, predava nek profesor.
Nekaj intelektualnega.
A ne tako intelektualnega, da ne bi predaval v provincah, kakorkoli,
Vera bi naredila vse da bi šla, a nima nikogar da bi pazil na Achilesa, ko je ne bo.
Zaupa puncam glede jambov in pentametrov, ne pa glede malega.
Tukaj prideš ti na vrsto. Rekel sem, da ga jutri lahko paziš.
Poskušal jo bom zadržat na poti nazaj in Chuck bo doma pred njo,
ti pa lahko izkoristiš čas in vse tvoje čare da ga osvojiš.
Z veseljem bom pazila na Achilesa, če mi Vera dovoli.
Ampak če me ne mara, me ne mara.
Toma je to nenavadno, skrivno bitje resnično očaralo.
In čeprav ni zadovoljila njegove radovednosti glede njene preteklosti,
da ne bi koga spravila v nevarnost, je vseeno ustrezala Tomovi misiji da izobrazi Dogville glede sprejemanja.
Tom je bil zadovoljen.
Grace je bingljala na robu in on je bil tisti, ki ji je pomagal nazaj na pot.
To mu je dalo občutek obvladovanja, nov zanj kar se tiče nasprotnega spola,
in njegova čustva so sprostila najboljše v njegovi brsteči ljubezni.
Zdravo. To so Dahlia, Olympia, Diana, Athena, Pandora, Jason, Achiles.
Ljubke otroke imaš.
Pridni otroci so. In jaz jih imam rada.
Prosim ne govori lepih stvari o otrocih. Prehitro se razjočem.
V dobrem in slabem.
-Zdravo Vera -Zdravo.
-Greva?-Pripravljena sem.
Hvala za zemljevid.
Pozabil bi ga, prepričan sem. Kako si vedela da grem tako daleč?
Nazadnje ko sem videla termovko, je bila na stopnišču in zraven zemljevid.
In ko sem videla termovko, zemljevida pa ne...
Pravi cukrček si Grace.
Tak cukrček kot Miss Laura.
Kdo je Miss Laura?
Spet si se izdal, Ben.
Mislim da je Miss Laura to, čemur bi Ovid rekel Menada.
Naj te ne bo sram Ben.
Vsi imamo pravico da polno živimo naša življenja.
Verjamem da tiste gospe v tistih hišah dajo ogromno zadovoljstva mnogim moškim.
Ni nič na kar bi bil ponosen. Res ne.
Vem kaj delaš tukaj.
Veš?
Hočeš da bi te imeli ljudje radi, da ti ne bi bilo treba it.
Zelo pameten si.
Ja, všeč mi je v Dogvillu.
Hočeš da ti berem? O Kiklopih?
Ne maram Kiklopov.
Dvoje oči je lepših, kot tvoje.
Če hočeš da te ima mama rada in da ostaneš boš morala bit dobra z mano.
Mogoče bi mi pomagal pri čiščenju.
Mama pravi da mi ni treba delat, razen v glavi.
Oh, in če bi te prosila.
Ok.
Kaj delaš tukaj?
Ti nisem povedal da ne rabimo tvoje pomoči?
Mama jo je prosila da pazi name in na Achilesa.
Tiho. Ven! Vsi.
Ista neumnost.
V času antike bi se nedvomno dobro znašli.
Kako gre drugače, s to predstavo zavajanja.
Nikogar nočem zavesti.
Mislim Dogville? Te je že prepričal?
Mislila sem, da hočeš reči, da bi naj jaz izkoriščala mesto.
Kar misli si.
To mesto je umazano od znotraj navzven,
in ne bi ga pogrešal, če bi že jutri zgrmelo v sotesko.
Ne vidim nič lepega, ti pa.
Priznaj, Dogville ti je všeč.
Drevesa, gore, preprosti ljudje.
In če te to ni prepričalo, te je cimet.
Ta prekleti cimet v tistih kosmuljinih pitah.
Dogville ima vse, o čemer si sanjala v velikih mestih.
Ti si hujši kot Tom. Kako veš o čem sem sanjala?
Tudi ti si iz mesta, ne?
Tega je že dolgo.
Nisem več tako neumen. Ugotovil sem, da so ljudje povsod enaki.
Pohlepni kot živali.
V majhnem mestu so samo malo manj uspešni.
Hrani jih dovolj, pa bodo jedli dokler jim ne poči trebuh.
Zato se me hočeš znebit...
ker ne vzdržiš da te spominjam na to, kar si ti prišel iskat sem.
Še zadnjič ti pravim, ven iz moje hiše.
Mojzes te ne mara. In jaz te ne maram.
Otroci so že dovolj nori od tega kar jih uči mati.
Hvala ti, Grace!
Dva tedna sta minila prehitro. Grace je uživala.
Vse kar je lahko rekla, je bilo, da jih ima vse rada,
vključno s tistimi, ki so jo pozdravili z odklanjanjem in sovraštvom.
Čeprav morda ni osvojila vseh popolnoma ali vsaj na pol, kot je rekel Tom,
je imela rada Dogville in mestu je pokazala svoj obraz, resnični obraz.
Pa je bilo to dovolj?
Med dolgim predavanjem Jacka McKaya ta večer, je odkrila da je preverjala samo sebe.
Neglede na to, ali je bilo samopreiskovanje ali skrb za prihodnost vzrok,
rezultat je bil ta, da se je drugače ljubeča Grace predala precej temni provokaciji.
Torej se strinjaš, da okna St. Bridget na prvi pogled niso vredna svoje slave.
Mislim da za to ni kriv položaj cerkve.
Mogoče si svetloba Los Angelesa in mozaično steklo v teh oknih nasprotujeta,
o tem sem že razmišljal.
Mislim da sva že dovolj govorila o tem kar se spominjava da sva videla.
Se strinjaš?
Zakaj ne govoriva o tem, kar lahko vidiva zdaj?
Tukaj ni kaj dosti videt. Zoprno mesto.
Zakaj ne govoriva o razgledu?
Ne hodim dosti ven. Sonce in moja koža.
Včeraj sem se sprehajala v Chuckovih sadovnjakih.
Če greš do konca prepada, lahko kukaš okrog Benove garaže
in vidi se vaša hiša, s strani ki gleda na sotesko.
Nisem vedela da so tam zadaj okna.
Ogromna okna. Pogled mora bit čudovit.
Bi vas motilo če bi jih odprla?
Niste nori, gospodična Grace. Niste nori.
Verjetno ste opazili, da se te zavese težko odpirajo.
Oprostite!
In očitno prišli do zaključka, da zaradi tega, ker se ne odpirajo pogosto.
Ampak razgled je dober, naravnost očarljiv.
No, vprašajte me, zakaj človek, ki ljubi svetlobo, obeša te težke zavese?
Ja, slep sem.
Ne slaboviden, ne kratkoviden. Slep.
Prosim pojdite in me pustite naj bom tak sam.
V Švici pravijo temu Alpengulen.
To je svetloba, ki odseva z najvišjih vrhov,
ko sonce zahaja za gorami.
Ampak zdaj je ni več.
V popolni tišini so se prebivalci Dogvilla zbrali na sestanku v misijonu,
dva tedna za tem, ko je lepa begunka prišla v njihovo mesto.
Grace je stala zraven Toma, gledajoč kako se zbirajo,
in v sebi vedela, da je to morda zadnjič ko gleda te zdaj tako znane obraze.
Vsaj dva sta bila proti njej, in samo eden bi bil preveč.
Dobrodošli dobri ljudje Dogvilla.
Dva tedna...dva tedna sta minila, in čas je za vašo razsodbo.
Je prav da je tukaj, medtem ko se pogovarjamo?
Ga. Henson, ko je Grace prvič prišla, ni skrivala svojih slabosti pred nami.
Zato mislim da je prav, da smo odkriti z njo, in ji v obraz povemo, če hočemo da odide.
Ne, Ga. Henson ima prav.
Nihče ne sme bit onemogočen povedat kar misli, zaradi vljudnosti.
Počakala bom pri rudniku.
In če boste izglasovali da moram it, bom šla preko gora, dokler je še svetlo.
In vrnila stvari, ki sem si jih sposodila.
Seveda.
Nihče me ne bo videl preden grem.
Martha, če boš zazvonila, bom razumela.
Ne vem...kako.. naj ..zvonim?
Zazvoni za vsak glas, ki mi dovoli ostat.
Štela bom. In če jih ne bo petnajst, bom odšla.
Tom je nestrpen, da bi govoril v njeno dobro, a mislim da je že porabil svoj čas.
Poznamo njegovo mnenje. Spoštujemo ga. In sedaj naj on spoštuje naše.
Grace je vzela svoj sveženj izpod pisalne mize, da bi se preoblekla,
a je odkrila, da ga je nekdo vzel, in pustil v njem hlebec kruha.
Zraven je bil zložen list papirja.
Bil je zemljevid, ki ga je narisal Tom.
Vedel je kje je sveženj in ga dal tja.
Kazal je pot preko gore.
In vse nevarne točke so bile označene z grozljivimi oznakami.
Ampak bilo je še več.
Več ljudi je imelo isto idejo. Dali so darila v sveženj zanjo.
Jasonov priljubljeni nož je bil tam, spoliran in svetleč.
Pita Mame Ginger in Glorie. Nekaj oblek in vžigalice, in pesmarica.
Grace je odprla na strani 18, kjer je Martha vedno imela probleme s tipanjem.
In med stranmi je bil dolarski bankovec, ki si ga Martha sama ni mogla privoščit.
Grace je imela prijatelje v Dogvillu. To je bilo zagotovo.
Če jih je bilo dosti ali malo ni bilo pomembno.
Grace se je razgalila pred mestom in odgovorilo je z velikim darilom:
s prijatelji.
Noben gangster je ne bi mogel oropat srečanja z mestom neglede na to koliko je pištol na svetu.
In če zvon ne bi zazvonil 15 krat, je vedela da je mestu nekaj pomenila
in da je njen postanek nekaj pomenil.
Mogoče ne dosti, a vseeno, pustila je sled.
In to prvo v njenem mladem življenju, in to ji je bilo v ponos.
Grace je otrdela ko je zvon začel zvonit.
Štirinajst, je naštela Grace.
Torej je tudi McKay glasoval zanjo, in če je tako, zakaj ne tudi Chuck?
Vsi?
-Chuck! -Chuck!
Vsi.
Mislim da te imajo tukaj radi.
Čas pomladi in zgodnjega poletja je bil srečen za Grace.
Martha je zvonila ure, vodeč jo skozi dan.
Tako da je lahko služila kot oči g. McKaya, Benova mati,
Verina prijateljica, in Billovi možgani...
In nekega dne se je Grace posvetilo, da sama pritiska na pedale in pripravi Martho do tega da se strinja
da zaigra nekaj not, toliko da izprazni mehove,
da le ti ne bi ostali pod pritiskom in se tako pokvarili.
In tako sta se taktično dogovorili, da dokler Grace poganja pedala,
lahko Martha igra brez občutka krivde.
In na Tomovo veselje; stari zdravnik si je predstavljal da ima vsak dan novo bolezen
in je tako postal odvisen od preprostih testov iz zgodnjih šolskih dni,
zato je z njim morala bit stroga govoreč mu, da je z njim vse v redu.
In zdaj, ko se je mesto strinjalo, da vsak daje v skladu z zmožnostmi,
je prejemala plačilo, ne dosti, a dovolj da je prihranila za prvo kitajsko figuro,
iz vrste sedmih, ki so tako dolgo zbirale prah v izložbi prodajalne.
Sanjala je o tem, da bo sčasoma lahko kupila vseh sedem.
Počasi so se alabastrne roke spremenile v par rok, ki bi lahko pripadale komurkoli v majhni ruralni skupini.
In čez tri tedne se je zmagoslavno vselila v prostor ki sta ga Tom in Ben naskrivaj restavrirala,
namreč v stari mlin, kjer se je nekoč lomila ruda,
od mlina pa je ostalo samo še kolo.
Hvala.
To je to, kar ti govorim o prevozništvu.
Miss Laura je to vrgla ven, nikomur ni več koristilo.
Dobra stvar, na napačnem mestu. Ampak z mojim tovornjakom...saj veš.
Ne se norčevat iz prevozništva, to je vse.
Prav imaš Ben. Ne bi se smeli.
Grace!
Kaj?
Moram ti povedat, da sem imela zelo sebičen razlog, da sem glasoval za to da ostaneš.
In kaj je bilo to?
Bilo je tako olajšanje, ko si se pojavila in postala tista ki so si jo vsi moški želeli.
Saj veš, Tom in ostali. Tako dolgo sem morala to trpet.
Preprosto nisem več imela energije, da bi to vzdržala.
Tebe bodo vedno imeli na očeh, Liz.
Sama to veš...Bodo. Lepa si.
Hvala.
Dogodki so se odvijali tako, zdaj ko je bilo poletje na vrhuncu,
da je Grace lahko odšla in pomagala Chucku v sadovnjaku.
In vsak dan ob 5-ih, ko sta končala z delom, je lahko ocenila, da je imel McKay prav;
senca vrha je res kazala na trgovino Mame Ginger.
Ampak danes stolp ni kazal samo, da je čas za nakup, ampak tudi,
znak, ki ga navkljub Marthini skrbi, nihče ni zamešal z zvonjenjem ur,
opozorilo, da se nekdo približuje po Canyon Roadu iz Georgetowna.
Prvič v zgodovini so policaji prišli v Dogville!
Večer' gospod.
Je to celo mesto?
- Imate mestno hišo? -Ne.
Moram obesit obvestilo.
Imamo misijon. Bo to v redu?
Seveda.
Kaj je naredila?
Pogrešana. To je vse. Zgleda da jo nekdo pogreša.
Pravijo da so jo nazadnje videli tukaj.
To obešamo po vsej deželi.
In če jo kdo vidi, bi naj šel na policijo?
Ja, to je namen.
Ti ljudje se ne predajo zlahka.
Ti letaki visijo po vsej deželi,
kar pomeni, da nihče ne sumi da je pri nas.
Ampak to je bil policaj, Tom. A ni dolžnost javit policiji?
Mislim, pravno gledano. Oprosti, samo...ko se razburim.
Ona je samo pogrešana oseba. Nič ni naredila. Še sam je to rekel.
Mislim da bi morali ponovno glasovat.
Zakaj? Ne moremo se vedno znova vračat plebiscitu.
Daj no. Kdo ima mrzle noge zaradi njene slike na kosu papirja?
4-ti julij je prišel z oblakom semen iz sosednjega travnika, ljubko lebdeč na Ulici Brestov v večernih urah.
Danes je bil dan za praznik. Nihče ni skrbel glede težkih časov.
In Grace se je ustavila pri oknu Mame Ginger precej zadovoljna:
samo dve kitajski figuri sta ostali, in to edini dve
za kateri še ni prihranila dovolj da ju odkupi.
-Super zgleda, punce... Uh-huh...
Grace, bi lahko danes bila spet nekaj ur z mano v sadovnjaku?
Čudovito je ob vsem tem soncu.
Chuck, četrti julij je! Zakaj govoriš o soncu?
Si postal romantik, kot jaz?
Zabavali se bomo.
In pozimi bomo stradali...
Še Ben si je vzel prosto.
-Zdravo! -Zdravo, Tom!
Grace, imaš trenutek?
Zdaj?
Ja. Nekaj zanimivega ti imam za povedat.
No, naj bo hitro.
Toliko stvari mi roji po glavi...
To mora bit zelo utrujajoče zate!
Precej sem analiziral ljudi v tem mestu
in mislim da jih dobro razumem.
Ko pa poskušam razvozlat tebe ne pridem absolutno nikamor.
Poznaš Liz... Liz je lahko prebrat.
In med nama je bila privlačnost,
ker pa vidim naravnost skoznjo,
mislim intelektualno, lahko vidim skoznjo,
so moje želje čisto fizične narave.
Ampak pri tebi...je bolj je bolj...zakomplicirano...
Kaj skušaš povedat?
Ne, najprej si moram razjasnit.
Skušaš povedat, da si...
da si zaljubljen vame?
Ne, ne bi...ljubezen je..to ni..je velika beseda...
Ja.
To je dobro!
Ker...
mislim da sem tudi jaz zaljubljena vate.
Zanimivo, ne?
Mislim zanimivo je na psihološki...
Te niso klicali? Mislim da te kličejo.
Nisem jih slišal.
Ne.
Verjetno moraš nazaj.
Se vidiva na poroki. Naslednje praznovanje...
To leto nisem vzel zapiskov.
Ker se ne bom pretvarjal, da jih lahko berem.
Kar me privede do bistva. Bistva ki ga hočem poudarit.
In to bistvo si ti, Grace.
Ja. Ti si iz Dogvilla naredila prijetno mesto za bivanje.
Pravzaprav mi je nekdo povedal, da je videl starega godrnjavega Chucka
kako se je smejal.
Tebe nisem nikdar videl smejat, Grace a stavim da bi to lahko opisal.
Ker ima zagotovo vse barve, ki odsevajo iz najbolj bleščeče prizme na svetu.
In imaš obraz ki je v skladu s tem. Ali ima obraz, ki je v skladu s tem, Tom?
-Ja, gospod. -Hm? -Ja, gospod.
Stavim da ima. Ponosni smo, da si med nami.
In zahvaljujemo se ti, ker nam kažeš kdo si.
Na tvoje zdravje, Grace.
Ostani z nami tako dolgo, kot prekleto hočeš,
Opazili so policijski avto in pravkar je obrnil navzgor po Canyon Roadu.
Torej bo tukaj vsako minuto.
Naj zazvonim na zvon?
Ne, Martha. Grace je verjetno slišala.
Hitro se jih bomo znebili.
Brez skrbi.
Tudi sam bi praznoval, če se to ne bi zgodilo.
Moral sem zamenjat letak.
Spet tista ženska.
Zaradi tega je izginila.
Iščejo jo v povezavi z nekimi bančnimi ropi na Zahodni Obali.
Kdaj so se zgodili ti ropi?
Zadnjih nekaj tednov.
Do vas ne pride dosti novic, kaj?
Radio mojega očeta igra samo glasbo.
Vse kar vem je to, da govorijo da je zelo nevarna
in da vsak ki kaj ve, o njej, bo boljše če nas takoj pokliče.
Tak je zakon.
Dva tedna. Ne more bit naše dekle Tom.
Ne, ves čas je bila tukaj.
Tako je.
Ni mogla naredit tega, za kar jo obtožujejo.
Ne, res je Tom, popolnoma prav imaš.
Vseeno je neprijetno.
Grace je bila enaka in mesto tudi.
Da so gangsterji poskrbeli za obtožbe proti Grace, z namenom, da bi jo onemogočili, je ni presenečalo.
A počasi se je vse spet spremenilo.
Pravim vam, ta majhna oteklina, je na istem mestu na drugi strani hrbta.
Res!
Predvidevam da pripada vašemu telesu, ampak vi ste zdravnik, torej...
Precej neverjetno je, da bi se rak razvijal tako simultano, se vam ne zdi?
G. Edison, prosim. O tem sva govorila že večkrat. Vse je mogoče.
Mislim da morate sprejet dejstvo, da ste izjemno zdrav star gospod.
Malo bom počival.
Vidiva se zjutraj.
Upam.
Kaj? Kaj so rekli?
Niso mogli rečt, da se je kaj spremenilo.
Ampak s tem ko ne javijo policiji, se čutijo krive za zločin.
-Mislim da bi morala it. -Ne.
Preveč je preveč.
Predlagal sem nasprotno.
Si?
S poslovnega stališča...
...s poslovnega stališča, se je tvoja prisotnost v Dogvillu zelo podražila.
Ker je bolj nevarno za njih če si tukaj.
Ne da te ne bi hoteli.
Čutijo da bi bil potreben nek nadomestek,
neke vrste izravnava.
Take besede uporabljajo gangsterji.
Tudi spodbuda da ne ostaneš, je vse večja.
Pri vseh letakih, ki visijo naokrog, skorajda ne vidim drugega mesta, kjer bi se lahko skrila.
In kakšna je ta izravnava ki jo predlagaš?
Hoteli so da delaš dlje, kar pa sem jaz predlagal je,
da zdaj ljudi obiščeš dvakrat dnevno.
Tako bi delovalo kot da si pripravljena prispevati več, ne da bi delala dlje.
To je samo način, kako se izognit neprijetnostim.
Zveni malo čudno in praktično težko izvedljivo.
Tudi jaz sem pomislil na to.
Martha je rekla, da bo zvonila na njen zvon vsake pol ure,
da boš lažje sledila novemu urniku.
Torej so pripravljeni na to, da še ostanem?
Ne. Ga. Henson ti je mislila zmanjšati plačilo.
Zgolj simbolična gesta. Veš... beseda "nevarna" na letaku jo skrbi.
Pripravljena sem naredit karkoli. Če bom morala delat težje, dlje in za manj denarja,
sem pripravljena na to. Jasno da sem.
Samo da ne bi hoteli da odidem.
Seveda ne.
Misliš da je tako najboljše?
Vem da je.
Moram se naspat. Moji dnevi bodo zdaj napornejši.
Oprosti.
Tom, samo nekaj bi rada vedela...
...tista vizitka, ki ti jo je dal moški v avtomobilu...
Ja.
Si jo komu pokazal?
Daj no, Grace. Takoj sem jo zažgal.
Kako neumno od mene. Seveda si jo.
Vse je v redu.
Ne, ni v redu. Ne maram da me vidiš takšno.
Ne prenesem tega da dvomim vate.
Žal mi je. Lahko noč.
Seveda so bili vsi proti kakršnimkoli spremembam glede Graceinega dela,
ko je občasno prišlo do tega v pogovorih.
Ah, Ben je simpatično izjavil, da ne bi sprejel več dela kot prej
in Grace je bila hvaležna za to,
četudi je bil malo pijan, ko je to izjavil.
Minute so se pretvarajle v ure in ure v dneve zaposlenosti.
Neglede na to, če je povečanje dela imelo kakšno osnovo ali ne,
ni to nikogar osrečilo.
Nasprotno.
Grace...Moraš bit bolj pozorna.
Liz tudi ni bila posebej pozorna. Ampak kozarcev ni lomila.
Razumet moraš, da G. Henson trdo dela, da odstrani sledove kalupa.
Zaradi tega so kozarci občutljivi. Mislila sem da to veš.
Ne bo se več zgodilo. Plačala bom škodo, jasno.
Ne, ni treba. Ni ti treba plačat škode. Bomo že preživeli.
In takoj je odšla k Chucku, da odstrani še zadnje drevesne veje,
da se ne bi nabirale miši.
Mudilo se ji je, zato je šla po bližnjici med grmovi.
Zaustavil jo je krik.
- Grace. -Ja!
Oh, nisem videla, da ste pravkar zgrabljali potko. Žal mi je.
Ne gre za to da bi jo zgrabljala.
Namen je, da ljudje popolnoma zaobidejo grmovje.
Všeč mi je tako, kot verjetno veš.
Mislila sem, da te verige določajo pot med grmoma.
Tukaj so zato, da ju varujejo.
Tole ni mišljeno kot potka.
Ampak vsi hodijo tukaj.
Res je ljubica. Tukaj živijo že nekaj let.
Ti pa še ne živiš tako dolgo.
Hočete povedati da imam manj pravice uporabit potko samo zato ker ne živim tukaj od nekdaj?
Ne, seveda ne.
Ne, mislila sem samo, da ti ugaja tukaj.
Pojdi, pojdi, je že dobro.
Vidiva se popoldan...
In zgrabljala bom grmovje kot še nikoli ni bilo zgrabljano.
Žal mi je za tisto vejo. Toliko jabolk je bilo na njej.
Moral bi jo odrezat, a sem bil preveč pohlepen.
Je pohlepno če hočeš nahranit družino?
Kako to da me ne maraš?
Zakaj me to sprašuješ?
Ko se ti približam, se umakneš.
-Ne, se ne. -Pa si se.
Ko sva redčila sadike v spodnji vrsti.
Kako naj ti pokažem kaj delam, če se te ne smem dotaknit.
Poskušal si me poljubit.
Vera ni nikdar kazala interesa za jabolka. Sovraži sadovnjak.
To je prvič, da sem srečal nekoga, ki me razume glede jabolk.
Oprosti...osrečilo me je.
V redu je.
Ne, ni v redu. Verjetno je to glede jabolk zate samo govoričenje.
Če ne moreš delit moje radosti...
Saj jo.
Vera hoče da pobiram jabolka z dreves, ki so bila komaj posajena.
Vse ob svojem času. To je ljubezen!
Videt kaj rabijo in spoštovat te potrebe.
Če kdo to razume, potem ti. Vsaj zdi se mi tako.
Saj razumem.
A se odmikaš vedno ko se približam.
-Zakaj se ti zdim tako odvraten? -Ne zdiš se mi odvraten.
Ne razburjaj se.
Oprosti če sem dvomila o tebi. Ne bo se ponovilo.
Obljubim.
Na tvojem mestu ne bi dajal takih obljub.
Ko si me odklonila, se mi je v glavi pojavila misel,
katere me je sram. Misel zaradi katere me boš sovražila.
Nikdar te ne bom sovražila, nikdar.
Kaj?
Chuck, nisem bila poštena s tabo. Prav je da si jezen.
Pomislil sem da bi te prijavil.
Da bi te z izsiljevanjem prisilil do tega, da bi me spoštovala.
Ti to toliko pomeni? Ti, ne?
Čisto osamljen si tukaj, ne?
Nimaš nikogar, da bi te potolažil in moram te prosit odpuščanja.
Še vedno prijatelja?
-Oprosti...Si spala? -Ne.
-Hočeš da grem? -Ne, samo počivala sem.
Ogromno dela je v Dogvillu, glede na to da nihče ne rabi pomoč.
Jason hoče ves čas sedeti v mojem naročju.
Mislim da opravljaš odlično delo.
Vsem nam toliko daješ. Kot je rekel G. McKay...
žebljico na glavico...žebljico na glavico.
Danes je skušal dat dlan na mojo koleno.
Ah, slep je. Najbrž slučajno.
In Mama Ginger se razjezila, ker sem stekla po potki.
To je dobro. Tudi name se jezi,
kar pomeni da si zdaj ena od nas.
Tebi je vse jasno, ne?
Povem ti, še dve minuti pa bom spala.
Kaj pa če nočem da zaspiš?
Mislim da nocoj nimaš izbire.
Ljubim te Grace.
Vesela sem da me ljubiš. Tudi jaz te ljubim. Res te.
Ne, mislim, hrepenim po tebi kadar nisem s teboj.
Hrepenim po tebi, tudi takrat ko sva sama, kot zdaj.
Hrepenim po tem, rad bi ti bil še bližje... se te dotikal, kot se ljudje...
Še celo življenje je pred nama.
Kar najbolj ljubim na tebi je to, da ničesar ne zahtevaš od mene.
Da sva lahko samo skupaj.
Ja.
Hrepenenje bo vse samo še izboljšalo.
Hvala ti za tvoje besede, tvoje modre modre besede.
Kadarkoli.
Hočeš da ti sezujem čevlje?
Jason, kaj delaš tukaj? To ni prav.
Besede je treba delit drugače.
Nehaj.
Kako zgleda to deljenje besed?
Danes ni dober dan. Odidite, vsi.
Razen Jasona. Jason, na samem bi govorila s teboj.
Kaj je? Kaj se dogaja?
Lahko sem zelo poreden. Stavim da ti je moj oče povedal.
Ne strinjam se. Mislim da je nekaj drugega.
Rada bi te imela ves čas v naročju, ampak ne morem kadar so drugi tukaj.
Kadar nekdo ne more naredit vsega kar je drugim všeč,
se le ti, včasih razjezijo.
To pravi tudi G. Henson.
Ja, res je.
Mislim da vem, zakaj zadnje čase nočeš, da ti sedim v naročju.
-Zakaj? -Ker sem bil zloben.
Daj no. Gotovo imaš razlog za to.
Bil sem zloben do drugih, celo do malega Achilesa.
In on je tako majhen, da se ne more upret.
-To ni prav. -Ne, ni.
Vrnilo se mi bo, vem.
Zaslužim si jih po riti.
Kaj? Udarim te naj? Tega ne bom naredila.
Tvoja mama ne verjame v fizično kazen. Ne bom te udarila.
Vem. Bila bi zelo besna če bi ugotovila, da si me mahnila.
Oh, samo rekla sem da ne bi.
Dobro je imet mamo na svoji strani, ne? Bilo bi zelo neprijetno, če bi se obrnila proti tebi.
Sem kakršna sem. Če me ljudje v mestu ne marajo,
potem ne morem pomagat.
Slabo se počutim ker nisem kaznovan.
Dejstvo je, da te ne bom spoštoval, če me ne boš natepla.
Na zanima me, kako zabavno ti bo.
Ne bom te natepla, Jason.
Potem pa bom mami, ko pride domov, mogoče povedal, da si me udarila.
Ampak pravkar sem rekla da te ne bom!
Mislim da mi bo mama verjela na besedo.
Če me boš natepla, ne bo nikdar nihče vedel.
Nehaj. Pojdi proč od Achilesa. Nehaj!
Malo sem premaknil zibelko. Nisem jaz kriv, če se ni prevrnila.
Ne dotikaj se ga. Umakni se od zibelke.
Nehaj, Jason. Nehaj.
Dobro. Jih hočeš po riti? Pa jih boš dobil...
Pridi sem. Pridi sem!
-Tako. Pa je. -To ni bilo močno.
Mora bit močno, ali pa to ni kazen.
-Dobro -Močneje.
To je...daj no. Dobro, dovolj.
To je dovolj kazni.
Mogoče bi moral v kot in se sramovat?
Vseeno mi je...Pojdi v kot. Delaj kar pač moraš.
Oče prihaja.
Zgoden je. Upam da je vse v redu.
Enako kot Dogville, ki je bil kot krhka polica, izpostavljena muhastim viharjem,
je tudi Grace ležala na odprtem.
In tam je bingljala kot jabolčno steblo v rajskem vrtu.
Tako zrela, da so sokovi skoraj tekli.
In še enkrat je v Dogville prišla policija.
Rekel sem, da ti bom povedal, da bi Martho rešil zmede. Pa sem pozabil.
So že pri Canyon Roadu.
Moški v drugem avtu je iz FBI.
-Pozabil si! -Ja.
Precej dela je z jabolki, saj veš.
FBI?
Zelo jih je zanimalo, kaj sem videl zadnjih šest mesecev.
Karkoli v zvezi z letakom.
Vprašali so me, če sem videl koga kampirat v gozdu.
Bog ve, česa vse je ženska sposobna.
Ničesar ni sposobna.
To ti praviš. Ampak oni so govorili drugače.
Zato sem jim moral povedat kar vem.
Kaj si jim povedal?
Da se mi zdi, da sem zadnjič videl nekaj v gozdu.
Kos oblačila, če sem bolj precizen.
Izkazalo se je, da je samo klobuk, ki ga je Tom zgubil.
-Lahko pa bi bilo to. -Chuck...daj mi ...
Drago, po dotiku sodeč, in s tvojimi začetnicami.
Predstavljam si, da bi prišli do enakih zaključkov, kot kdorkoli drug.
Rekel sem jim, da bom hitro našel ta kos obleke.
Mislim da imava deset minut, mogoče petnajst, preden potrkajo na vrata.
Jaz ne bi bežal. Videli te bodo.
Zakaj bi zbežala, Chuck?
In tudi kričal ne bi.
Zakaj bi to naredila?
Jaz te nisem hotel tukaj.
Bila si prelepa in prekrhka za to mesto.
Prevarala si me, češ da ti nekaj pomenim.
Krivda je tvoja. Potrebujem tvoje spoštovanje, Grace.
-Saj te spoštujem. -Hočem tvoje spoštovanje.
Ne...!
To ni prav...
Če lahko pripravim rože do tega, da zacvetijo zgodaj pomladi, lahko prisilim tebe da...
Prosim....
Nehaj! Prosim...Prosim...Prosim, ne!
Prosim! Prosim...
Prosim, poglej me, poglej me.
Prijatelji smo, vi ste moja družina.
Nehaj.
Si videl Grace?
Pri meni doma je.
-Je zaposlena? -Ne več. Pojdi noter.
Še enkrat je Grace čudežno pobegnila pred njenimi zasledovalci s pomočjo prebivalcev Dogvilla.
Vsi so jo krili, tudi Chuck, ki je moral priznat
da je bil Tomov klobuk, ki se mu je zdel tako sumljiv.
Ta večer je Tom takoj zaznal da se je nekaj zgodilo,
a je moral dolgo nagovarjat Grace, preden se je zlomila,
in se razbremenila.
-Moram se soočit z njim. Resno. -Ne!
-Nimam druge izbire. -Ne!
Nihče ne bo sprejel tega, kar ti je naredil. -Ne, nočem.
Prišla sem sem z vsemi idejami in neumnimi predsodki.
Ni močan, Tom.
Zgleda močan, ampak ni.
Začel bom iskat način, da te spravim od tu.
Konec poletja se je bližal.
In v Ulici Brestov je drugo leglo Dogvillskih veveric divjalo otrokom med nogami,
obupno iščoč neobstoječe breste na Ulici Brestov.
Vročina je spremenila zemljo okrog grmov v kamen, a Grace se ni pritoževala.
Vrgla se je v delo,
srečna, ker je to nekaj, kar je lahko prijela s prsti.
-Zdravo Liz. -Zdravo Vera.
Pazi se Grace. Vera je naperjena proti tebi.
O čem pa govoriš?
Si mislila da mi ne bo povedal?
Kdo?
Udarila si Jasona.
Sem.
Kako si lahko naredila kaj takega?
Vem da se sliši neverjetno, ampak sam je tako hotel.
Res je Vera. Vedno hoče to.
Sama bi to morala storit, že zdavnaj.
-Liz! Tvoja krivda je, razvadila si ga.
Vem kako ga imaš rada, Vera. Jaz tudi...
Ne bo se ponovilo, res ne.
Ne. Ne bo se, ker jih nikoli več ne bom pustila s tabo.
To bi bilo prenevarno, za kateregakoli od mojih otrok.
Bila sem utrujena.
Mogoče bi ponoči morala spat, kot večina ljudi.
Ponoči spat?
Martha je videla določenega Toma Edisona Jr., ko se je plazil iz njene lope to jutro.
Grace, od mene jih ne boš slišala ker si lopnila tistega idiotskega otroka.
In hvaležna sem ti, ker si odgnala Toma, proč od mojega krila.
Ampak vseeno, od tebe sem pričakovala kaj boljšega.
Ampak če je to tisto kar hočeš, potem sem prepričana, s tem nedolžnim pogledom
ti bo v Dogvillu čisto v redu.
-To ni tisto kar hočem, Liz. -Ne?
Vsi smo videli kako si ga prijela za roko na pikniku. To ni bilo spogledovanje?
Ja...Mogoče sem se spogledovala...
Naslednji da se je vreme spremenilo. Megla se je spustila z gorovja.
In čeprav ni bilo sončnega zahoda, je McKay mislil da je prav da sedi ob njem.
Že tolikokrat je sedela ob Jacku McKayu,
a Jack se ni izboljšal pri presoji razdalje med njima.
Nasprotno, kjer so nekoč samo prsti božali njeno mlado meso,
je sedaj tam ležala cela dlan.
Ure v sadovnjaku so bile dolge, kajti bližal se je čas žetve.
In Grace je že zdavnaj opustila razprave o Chuckovem mnenju glede tega, da se obdelovanje,
žetev in sadovi lahko direktno merijo v mesenosti.
Čeprav nenaklonjen temu, da pusti Grace samo, je Tom precej postopal naokrog,
izgubljen v mislih, ko je skušal rešit problem oglede možnosti pobega.
In ker Graceina plačila niso več našla pot v njeno denarnico, je priskočil na pomoč
in skupaj sta triumfalno pobrala zadnjo od sedmih figur iz izložbe Mame Ginger.
Kaj je?
-Nič. -Je policija spet na Canyon Roadu?
Ne. Samo klepet.
Čeprav je zanimivo, da si omenila Canyon Road...ne, Martha?
-Bila je tam, danes zjutraj. -Ja.
-Na poti domov, iz cerkve... -Več vidiš, če greš peš, veš.
Ko si v avtu ne opaziš recimo, jabolčnega sadovnjaka.
Viden je samo z ene točke na Canyon Roadu.
-Poznaš to točko, Martha? -Ja, poznam.
In si se ustavila tam danes zjutraj, da bi uživala v razgledu?
V sadovnjaku je konec koncev čas žetve.
Stari gospodarji so vedno imeli radi čas žetve.
Sladek, rodoviten, da ne omenjam čutnosti ali celo erotičnosti.
Pa kaj te sprašujem Martha, ko pa si rekla, da si.
Videla te je, Grace.
Videla te je...
za zlomljenim opornikom...
s Chuckom...
Rekel je, da ni prvič, da si mu pristopila.
Nikoli prej mi ni povedal, ker ga je skrbelo za moja čustva.
Zadržan in primitiven moški je,
a v srcu je zvest in dober.
Kaj nameravaš z mojim možem?
Nič ne nameravam s tvojim možem ali kom drugim.
Kaj pa Tom in tisto držanje za roke na pikniku?
Tisto je drugače. Toma imam rada.
Chucka pa ne.
Liz in Martha sta z mano, in povem ti da boš dobila lekcijo.
Jaz verjamem v vzgojo.
Vera!
Ne. Verjamem da je razbit jih manjši zločin kot naredit jih.
Vera...spomni se kako sem učila tvoje otroke.
-Kaj? -Spomni se, kako srečna si bila, ko...
-Ko si kaj? -Ko sem tvoje otroke učila doktrine stoicizma
in so jo končno dojeli.
Dobro. Zaradi tega bom prizanesljiva.
Najprej bom zlomila samo dve figuri,
in če boš lahko prikazala poznavanje doktrine stoicizma tako, da ne boš jokala,
bom nehala. Razumeš?
Grace je imela precej izkušenj z zadrževanjem čustev,
in ne bi verjela, da jih bo zdaj tako težko zadrževat.
A ko se je porcelan spremenil v prah, je bilo, kot da bi razpadlo človeško tkivo.
Figure so bile plod srečanja mesta in nje.
Bile so dokaz, da je vso trpljenje le rodilo nekaj kar je imelo vrednost.
Grace ni več vzdržala.
Prvič od otroštva je jokala.
Grace je šla ta večer k Tomu in mu povedala, da je pripravljena sledit njegovemu predlogu in zapustit mesto.
In ker se je Tom odločil, da je potreben še tretji da bi pobeg bil uspešen,
sta se strinjala, da ima Ben največ potenciala.
Ampak v tem primeru rabiva denar, je zaključil Tom,
in predvidel, da bi glede na čase in vse, deset dolarjev zadostovalo za Bena in tovornjak.
-Ampak saj nimava deset dolarjev. -Ne. Sposodila si jih bova.
-Od koga? -Od očeta.
Mnogo več ima v zdravilni omarici.
Zjutraj bom govoril z njim in se dogovoril za posojilo.
Ti pa se pogovori z Benom...
Konec tedna je in gotovo bo brez prebite pare.
Povej očetu, da mu bom vrnila.
Seveda.
Hvala.
Vedno me rešuješ.
Ne morem verjet, da si vedno tukaj zame.
Lahko noč.
Naspi se.
Naslednje jutro je šla Grace k Benu.
Ko je Grace omenila plačilo, kot nadomestilo med prijatelji,
se Ben ni preveč upiral,
upoštevajoč probleme ki bi jih lahko imel, ko bodo ostali zvedeli kaj se je zgodilo.
Mogoče bodo vsi srečni, ker je ne bo več,
a nekako ni bila preveč prepričana v to.
Ben se je strinjal da jo pelje, čeprav mu ni bilo do tega, da služi na račun tuje nesreče, je rekel.
-Nočem služit na računa tuje nesreče. -Ne.
Dejstvo je, da bi Ben za deset dolarjev, vozil do pekla in nazaj.
In vprašanje kriminala ga je bremenilo manj, kot si je Grace lahko predstavljala.
Svoje dni je vozil vse vrste stvari.
Načrt je bil, da se Grace skrije med jabolka.
Vedet kdaj točno žet, je največja umetnost, je rekel Chuck,
in prišel je čas za jabolka in Grace.
Grace, kje si bila?
Če bi jaz bila tako nezainteresirana za svoje posle, bi jih dobila.
Gremo!
Oprosti, Olivia. O nečem moram govorit z Benom.
June bo kmalu razneslo.
Ne more sama uporabit posode, dobro veš.
Ni lepo igrat se z njo, samo zato ker je invalid in si ne more pomagat.
Večer pred pobegom, je Tom mislil da ne bi bilo dobro, če bi preveč nadlegoval Grace s telesnimi željami,
zato je uporabil bolj občutljiv pristop.
Ampak je pravi in napačen čas kdaj sadit in ne moreš sadit pozimi.
Res je. Ampak ljubim te.
-Vem. -In ti ljubiš mene
in ponovno se bova srečala v ljubezni in svobodi.
Absolutno.
Saj se mi ni treba sramovat, ker si te želim, ne? To ni nekaj česar bi se sramoval.
Ne...
-Ne. Ne...ne. Ljubko je da si želiva drug drugega.
-A ne na tak način. -Ne.
Ni prav.
Naslednje jutro, ko se je Grace hotela čimbolj nevidno splazit k Benu,
je izgledalo kot da je vso mesto vstalo naenkrat.
-Grace! -Ja Vera...
Če misliš, da ti ne bo treba delat zame, ker tepeš moje otroke, premisli še enkrat.
Zakaj ne prideš kot običajno,
in našli bomo nekaj, kjer ne boš nikogar ranila.
-Ob dvanajstih? -Ja.
Zakaj nosiš svoje bogato premoženje s sabo?
Se bojiš da boš kaj zgubila?
Grace, Ben danes vozi jabolka, tako da ne bomo tovorili kozarcev.
Kar pa ne pomeni da imaš prosto. Oče hoče da ponovno spakiraš zadnjo pošiljko.
Mogoče znaš ti boljše in dodatna paleta ne bo potrebna.
Stara paleta, kot je ta, zate mogoče ni dosti vredna, ampak v Dogvillu je.
Tukaj nismo premožni.
In če boš imela rdeče dlani, imamo nekaj s čimer jih lahko namažeš.
-Grace! -Oh, Martha.
Ponovno bo treba umit tlakovec na začetku stopnic.
Umazanijo je napihalo pod vrata. Ne morem jih odpret.
Kje hodiš? Žetev je najbolj sveti čas leta.
Ni to nekaj, kar bi lahko ti rekla?
Takoj pridem Chuck. Palete prinesem dol.
Dobro.
Ko je Grace hitela do garaže,
je bila vse bolj zadovoljna, da je skrivala svoj odhod.
Bilo je precej dela v Dogvillu, ki ga ni bilo treba opravljat,
in ga bodo v prihodnosti stanovalci, opravljali sami.
Ja, Grace, ni mi všeč ko to govorim, ampak a lahko dobim denar vnaprej?
Pri transportu je vedno tako.
Ko enkrat dostaviš tovor, se nimaš s čim pogajat, če me razumeš.
Seveda. Tukaj je denar.
Saj ne da je to profesionalno delo.
-Ne hodi ven... -V redu Ben.
dokler jaz ne rečem.
Canyon Road se je plazil po dolini in z njim je šla tudi Grace,
in pri vsakem zavoju je mesto s svojimi zvoki vse bolj izginjalo.
-Je kaj narobe? -Ja!
Spredaj je ogromno policije.
Tega nisem pričakoval.
Bolj nevarno je, kot sem pričakoval. Nazaj morava.
Ne, tega ne moreva.
Samo...
če bi to bil profesionalen prevoz, veš pravilno plačan...bi bilo lažje...
Pa saj je bil plačan...
Ja, ampak v prevozništvu nevaren tovor stane več.
Temu se reče dodatek.
Če bi to bilo profesionalno delo, bi ti preprosto zaračunal.
Ben, nimam več denarja.
To ni dobro.
Nekoč si rekla, da v mojem življenju ni dosti radosti.
In kot veš, grem enkrat tedensko k Miss Laurie.
In ti si mi rekla, da se nimam česa sramovat.
Nocoj naj bi šel tja...
in to me seveda stane.
Mislim, ne toliko kot...
ne toliko kot dodatek, za nevarno robo, a vseeno...
stane me, veš.
Ne, Ben, ne...prosim ne...
Nič osebnega Grace. Nič osebnega Grace, jaz samo...
Moram zaračunat, to je vse.
Nimam...nimam izbire.
Ne morem se pohvalit s tovorom v tem vozilu.
Parkirana sva na trgu v Georgetownu. Točno pred cerkvijo.
Boljše da si tiho.
Ne, Ben...
Nisem ponosen na to. Ne misli tako Grace.
Grace je zaspala na dolgi poti, zahvaljujoč sposobnosti da potisne vse težave okrog nje, daleč proč.
Bog ji je naklonil redek talent, da gleda naprej
in samo naprej.
In ko je tovornjak upočasnil, bližajoč se cilju in je spet prišla k zavesti,
ni vedela kako dolgo je spala.
Vedela je, da bo srečna, ko ugleda luč dneva.
In potem je slišala psa.
Tvoja ljubezen do jabolk je vse manj in manj verjetna.
Zmečkala si jih.
Včeraj zvečer smo v misijonu imeli sestanek.
Rekli so, da boš mogoče poskušala pobegnit.
Ko sem odkril, da si se skrila v moj tovornjak,
ni šlo drugače, kot da te pripeljem nazaj v Dogville.
V prevozništvu ne moreš izbirat strani.
Grace ni bilo v korist, da se je prva kraja v Dogvillu zgodila prejšnji večer,
ko je večina bila na sestanku.
Stari Tom Edison je pogrešal precejšnjo vsoto iz zdravilne omarice
in sum je padel na Grace,
ki je planirala pobeg, za katerega jo zagotovo rabila denar.
Grace je ostala tiho, soočena z novimi obtožbami.
In Bill, ki je v zadnjem času kazal presenetljive inženirske sposobnosti,
je, s svojim prvim načrtom, sestavil mehanizem, ki je onemogočal beg.
Mogoče ni bil lep, upal pa si je reči, da je bil učinkovit.
Grace, ni nam všeč kar delamo.
Nimamo veliko izbire, če hočemo zaščitit našo skupnost.
Bi lahko...se lahko premaknila? Poskusi se premaknit.
Deluje.
Morali smo naredit dovolj težko, da se lahko giblješ samo na ravnem.
In tla so ravna v mestu.
Lahko zdaj grem?
Moram odkrit kako, bom prišla v hišo.
Ali je to del kazni,da bom morala spat zunaj?
Ne, ne ne Grace.
Ne misli da je to kazen. Sploh ne.
Bill je naredil verigo dovolj dolgo, da boš lahko spala v postelji.
Grace, ob šestih.
Ja, Ga. Henson.
Nisem mogel riskirat, da bi me oče zavrnil.
Mislijo da sem jaz vzela denar.
Ker sem jim jaz tako povedal.
Kaj si?
Najprej so sumili mene, pa sem jih prepričal da si ti,
glede na to, da si uporabljala zdravilno omarico.
Zakaj?
Ker sem tukaj da mislim namesto tebe.
Če hočeva imet najmanjšo možnost, da pobegneva od tukaj.
ne smejo vedet kako blizu sva si.
Ne smejo vedet da ti pomagam.
Če bi vedeli da sem jaz vzel denar, se zdaj ne bi pogovarjal s tabo.
Prosim ne izgini, Tom.
Potrebujem te.
Tole bom zlomil.... z razmišljanjem.
Ni bil Gracein ponos tisti, ki jo je držal pokonci, v dneh ko je prišla jesen in je listje odpadalo,
ampak bolj neko stanje transa, ki zajame živali, ko so v življenjski nevarnosti,
stanje, ko telo reagira mehanično, počasi,
brez bolečih odsevov.
Kot pacient, ki počasi pusti bolezni da dela svoje.
In zdaj, ko je Vera vedela, da je bil Chuck tisti, ki se je posvečal Grace,
je bila zlobnejša kot kdajkoli.
Če je Grace kdaj imela prijatelje v Dogvillu, so odpadli kot listje.
Večina moške populacije je ponoči zahajala k Grace in izpolnjevala svoje seksualne potrebe.
Otrokom se je posvetilo, da zazvonijo
vsakič ko se je to zgodilo, kar je Martho zelo zmedlo.
In zaradi verige je bilo vse še bolj preprosto:
mučenja v postelji ni bilo več treba skrivat,
ker se tega ni dalo primerjat s seksualnim aktom.
Bilo je ponižujoče, kot je ponižujoče ko se hribovec zabava s kravo,
in nič več.
Tom je vse videl.
Bolelo ga je, in seksualni obiski so bili še posebej boleč udarec.
Vendar ji je pomagal, kolikor je lahko, kot pomaga pajek,
ki se zaradi vetra ujame v lastno mrežo.
Tom!
Vse kar sem poskusil je šlo narobe.
Ne najdem odgovora, ki sem ga iskal.
Ti ga boš našel, boš videl. Ti si pameten.
-Sprovocirala sva jih. -To me ne skrbi.
Midva sva sprovocirala njih. Zdaj morava sprovocirat naju.
Kaj misliš s tem?
Tako, da jim bova pokazala zaupanje.
Vse se je začelo s sestankom in s sestankom se bo tudi končalo.
Ti govoriš in oni poslušajo. Temu se ne morejo upret.
-Kaj naj rečem? -Vse. Povej vse.
-Vse? -Ja, resnico. Resnico.
Samo resnico o vsakem posamezniku.
Mislim da tega ne bodo hoteli slišat.
Vem, vem. To je kot otrok, ki noče vzet zdravila.
Najprej bodo besni, ampak na koncu bodo videli da je to za njihovo dobro.
Samo ne bodi sovražna. Ne bodi grajajoča.
Če to kdo zmore, potem zmoreš ti, Grace.
Spoznali bodo da ima to orožje in to razumevanje in krivičnost samo eno žrtev - in to si ti.
In od tukaj, je le kratek korak do odpuščanja.
Precej si razmišljal, Tom Edison.
Prepričana sem, da je to dober načrt. Prepričana.
Če je odpuščanje bilo blizu, so ga vsi dobro skrivali.
Tomu ni bilo lahko, da jih je spravil v misijon.
Sklicevat se na vest, ki so jo vsi iz dneva v dan bolj tlačili,
kot da bi bila krhka kot kozarci po poliranju, je bila zahtevna naloga.
Ampak če bo šel eden, bodo bodo šli tudi drugi,
da nihče nikogar ne bi ogovarjal.
Tom je pripravil prizorišče za Gracein govor.
Ali se bo potopila, ali pa zaplavala, pod težo iskrenosti.
Ko je Grace nagovorila tiho občestvo v misijonu na Ulici Brestov
je prvi jesenski sneg zajel Dogville.
Snežinke so padale na zgradbe kot da je to zgolj staro mesto.
Plesale so po vejah s katerih so nekoč visela jabolka,
a žetev je bila na srečo pospravljena, in je preko prevozništva našla pot na trg
razočarajočim cenam navkljub.
Grace je svojo zgodbo predstavila z jasnostjo.
Nič ni polepšala ali ublažila.
In ko je končala, je nehalo snežit.
Dogville je ostal v tanki, beli snežni odeji.
Mislim da ni šlo dobro.
V redu je. Dobra si bila.
Sneg je prišel hitro, morda prehitro.
Napačno prerokovana pomiritev.
Tom je zaskrbljeno gledal okrog:
Verini zobje so bili stisnjeni. Prva je spregovorila.
Kup laži. Same laži.
Ja Tom, ne sklada se s tem kako jaz dojemam mesto in prebivalce.
Jaz sem zdravnik, nikogar ne rabim da mi pove če sem zdrav ali bolan.
In kaj praviš o sebi, Tom?
Mogoče je čas, da izbereš stran?
Si z nami, ali proti nam?
Liz ima prav. Preveč potrpežljivi smo bili s Tomom.
Tom, moram ti povedat. Še celo jaz težko branim to dekle.
S tvojo pomočjo, za katero raje mislim da je bila zgolj slučaj, Tom,
ji je uspelo razširit zagrenjenost in težave po vsem mestu.
Mora it. Kako se je bomo znebili Tom?
Kako bomo to naredili, Tom?
Strinjam se Tom. Ti si jo pripeljal. Najdi način kako jo boš odpeljal.
Brez njenih laži in lažnih obtožb.
Poklical sem vas da poslušate.
Vi pa samo branite sebe.
Žal mi je, to je precejšen udarec zame...
videt vse prijatelje da se vedejo tako necivilizirano.
-Tvoj načrt se ni dobro iztekel, ne?
-Si boš že še kaj izmislil. -Ne.
Nič več načrtov, obljubim.
Rekli so mi naj izberem med tabo in njimi.
To ni težko na dan, kot je danes. Ljubim te.
Mogoče si močnejša, ampak ideale, ideale si deliva.
Izčrpan si. Lezi.
Izbral sem Grace. Izbral sem tebe.
Zdaj je čas. Zdaj je čas na katerega sva čakala.
Rešila se bova Dogvilla.
Prav imaš. Prav imaš, Tom. Zdaj bi se lahko ljubila.
Vsak čas naju lahko ubijejo... To bi bil popoln romantični konec.
Vem. Tudi jaz tako čutim. Ljubim te.
Bilo bi tako lepo. Ampak...
ampak s stališča najine ljubezni tako popolnoma narobe.
Namenjeno nama je srečat se na svobodi.
Hladna si Grace.
V tvojo korist sem se odrekel, vsem ki sem jih poznal.
Ne bi kompromitirala vsaj enega ideala, da mi olajšaš bolečino?
Vsi v tem mestu imeli tvoje telo, vsi razen mene.
Midva naj bi bila zaljubljena.
Moj dragi Tom.
Lahko me vzameš, če hočeš.
Naredi kot ostali.
Grozi mi.
Reči da me boš predal zakonu, gangsterjem in obljubim ti,
da si lahko vzameš kar hočeš.
Zaupam ti...
ampak morda ti ne zaupaš sebi?
Mogoče so te preizkusili, preizkusili so te, da se jim pridružiš, in me prisiliš.
Mogoče si zato tako razburjen.
Hotel sem ti samo pomagat.
Te je strah bit tako človeški?
Ne, ni me strah. Niti malo.
Dobro.
Naj jutri pride kar pride.
Ni zločin da dvomiš vase, Tom,
je pa čudovito če ne.
Ne najdem miru.
Mogoče bo boljše, če grem ven.
Se sprehodim...ali kaj...ne vem...
Da vse spravim ven.
Hodim po ulicah...
Poslušam veter kako zavija po gozdovih in dolinah
in vse to.
Ti pojdi spat...
Ti pojdi spat in jaz bom kmalu nazaj.
Vse skupaj je bilo polno neumnosti.
Če je bil kdo sposoben sledit idealom in realnosti, je bil to on.
To je bilo njegovo delo. Morala je bila njegov dom.
Če bi dvomil o svoji čistosti, bi to bilo malenkostno.
Tom je bil jezen.
In sredi vsega je odkril zakaj.
Ne zato, ker je bil po krivem obtožen,
ampak zato, ker so bile obtožbe resnične.
Del njegove jeze je bil zelo neprijeten občutek bit razkrinkan.
To je bil hud udarec za mladega filozofa.
In dovolj realistično je mislil, da če je dvom prisoten, bo še samo rasel.
Tako da bi se nekega dne izkazal, za škodljivega njegovi moralni misiji.
Tom se je ustavil.
Skoraj se je začel trest, ko je spoznal da je njegova pisateljska kariera v nevarnosti.
Ni trajalo dolgo, ko je sam pri sebi sklenil, da je tveganje preveliko.
Grace ni bila nevarna samo mestu, ampak tudi njemu.
Tomu to ni bilo všeč.
In bil je dovolj moža, da to prepreči.
Na srečo je bil Tom glede kariere skrben kolikor je bil tudi praktičen.
Iskrenosti in idealom je namenil dovolj prostora v življenju,
ne da bi pri tem postal "sentimentalen", kot bi sam rekel.
Zavreči dokument, ki bi lahko bil pomemben zanj, in z njim bodočim bralcem trilogije ali novele,
je bilo dejanje, za katero ni bil dovolj neumen, da bi ga storil
čeprav si je moral priznat da je morda v trenutku slabosti rekel da bi.
Preden se je vrnil na sestanek, je odprl predal, ki ga je odprl na večer ko je prišla Grace,
in našel kar je iskal:
vizitko, ki mu jo je dal gangster v avtomobilu.
Naslednji da je sonce sijalo na svežem jesenskem nebu,
in snega že zdavnaj ni bilo več.
Prvič po dolgem času je bilo slišat zabijalo v močvirju,
kako je udrihalo po tem, kar nekoč bo ali ne bo kaznilnica.
Grace je odprla oči po skoraj nezavestnem spancu in je bila zmedena.
Sodeč po svetlobi, ki je silila skozi špranje, je moral bit poldan.
"Siva ura" kot je iz nekega razloga imenoval poldan v Dogvillu Jack Mckay,
človek nagonov in idej, za katere Race raje ne bi nikdar slišala.
Zakaj je ni nihče zbudil?
Nihče ni besno tolkel po vratih.
Niti ni otrok vrgel blato v njeno posteljo, ali polomil preostalih okenskih šip.
Spomnila se je.
Spomnila se je včerajšnjega sestanka, in še malo ugibala.
Zakaj je niso soočili z izidom sestanka? Ali celo ubili?
Bilo je netipično za Dogville, da se vzdrži v ogorčenosti.
Mogoče se je razvilo v njeno dobro?
- Dobro jutro G. Henson. - Oh..dobro jutro?
Prišla bi prej. Zaspala sem.
Ni važno. Liz je vskočila to jutro.
Mislili smo, da ti bo malo počitka dobro delo.
Včeraj si pa imela zanimiv govor.
Vsem nam je dal mislit.
- Zdravo Liz. -Zdravo Race.
Zaspala sem.
- Dobro jutro Gač. Race? - Dobro jutro.
- Kako si danes? -Zaspala sem.
Je že v redu.
Tom. Tom, mislim da je Race.
Pozdravljena, Race. Dve sekundi.. Dobre novice.
Včeraj sem se vrnil na sestanek.
Nisem jih hotel pustit tako zlahka.
Ampak naj bom preklet, če se razpoloženje ni spremenilo.
Ne bi rekel da sva zmagala, to ne. Ampak mislim da se je nekaj dobrega rodilo iz tega,
nekaj zelo dobrega. Zakaj nisi prišel nazaj in mi povedal?
Saj sem, ampak si spala.
In izglodalo je, kot da si to potrebovala...
in zato sem predlagal, da bi imela malo prosto.
In veš kaj, nihče ni nasprotoval.
Zveni čudovito.
Tja, ne?
Ljudje v tem mestu me vedno znova presenetijo.
Mogoče bom celo moral revidirat moje teorije.
Saj veš kako nerad to delam.
Veš Race, ko sem včeraj prišel nazaj in te videl tako sladko spat,
sem nenadoma doživel inspiracijo. Napisal sem prvo poglavje zgodbe.
Zgodbe o majhnem mestu.
Ugani kje sem našel navdih?
Ampak ne vem še kako bi poimenoval mesto.
-Zakaj ga ne bi imenoval kar Dogville? Ne bi delovalo.
Ne, ne bi delovalo. Mora bit univerzalno. Ogromno pisateljev naredi to napako.
Hočeš da ti jo preberem?
Če je v njej kaj ljubezni, prihaja od tebe...
Bi bil užaljen, če bi rekla ne?
-Ne. Če imam res dan zase, bi...
Ne. Ne..
Dva človeka se užalita samo če dvomita v ljubezen drug do drugega.
Lahko je prebereš kdaj drugič.
Nekje sedi in opazuj gorovje.
To dela dekle v moji noveli.
-Se vidiva kasneje. -Se vidiva. Dobre novice!
Z občutkom se je Race odločila da raje upa na najboljše, kot na najslabše,
in načrtovala da bo dan preživela mirno v čiščenju oblek in sebe,
prepričana, da nobeden od Tomovih likov tega ne bi naredil.
Potem pa je bilo, kot da je Dogville smo čakal.
Še veter je ponehal in pustil mesto v nenavadnem miru,
kot da bi ga nekdo pokril z velikim pokrovom,
in ustvaril tišino, podobno tisti v pričakovanju obiskovalcev.
Po dveh dneh se je Race vrnila k delu, tišina pa je ostala.
Počasi je naraščala, dokler ni petega dne prerasla v čudno razpoloženje,
ki je privedlo vse prebivalce na ulico da poslušajo.
Spraševali so se, če telefon res ne dela,
ali če so slišali da je Ben obrnil tovornjak na poti v Georgetown
zaradi drevesa ki blokira cesto.
Vendar jih ni skrbelo.
"Skrbelo" ni bila prava beseda, potem pa je Tom opazil avtomobile.
Tom ima daljnogled. A se jih da videt s prostim očesom.
Mora jih bit vsaj osem.
Kaj ni cesta blokirana?
Morali so prit skozi, preden je padlo drevo.
Nunina postelja. Rjuhe je treba zamenjat. Takoj bom tam.
Zdravo, Njune.
Race je ravno začela pri postelji, ki jo je Njune spet zmočila,
ko se je naenkrat zavedela, do trati čas.
In brez pomisleka je rekla:
Nihče ne bo spal tukaj.
Ni jih izrekla glasno,
a je bila presenečena nad močjo, s katero so bile izgovorjene.
Od kod so prišle te usodne besede?
Tema se je spuščala,ko se je Race vračala z dela ta večer.
Ljudje na trgu so končno obupali nad tem da bi kaj videli,
zdaj ko ni bilo svetlobe.
Razočarano so postopali po Ulici Brestov.
-Tom? -Zdravo Race.
Bilo je nekaj avtomobilov, ampak zdaj je temno, nič ni videt.
Redko se vidiva.
Tja, vem. Ogromno dela imam s knjigo.
Te lahko nekaj vprašam?
Tja, karkoli.
Nisi je mogel vreči proč, ne?
Številke, ki ti jo je dal takrat. Nisi je mogel vreči proč.
Povedala sem ti kako nevaren je ta človek. To je bilo neumno.
Neumno ali ne, Tom je bil naenkrat strasten zagovornik, da se nocoj Race zapre v njeno lopo.
Če so vozila bila znak, da je klic, ki ga je Tom opravil pred petimi dnevi
v imenu skupnosti, na številko, ki je bila zapisana na vizitki,
privedel do premikov,
in bi Race bila zbrisana iz njihovih življenj,
bi zagotovo bilo dobro, če bi jo zaprli.
Race je ležala na postelji, ko je slišala da je Jasno prišel s ključem.
Race je slišala kako se obrača v ključavnici,
a je bila globoko zatopljena v dogodke, ki se jim je zadnje leto izogibala.
Od trenutka ko so slišali kako se vozila drug za drugim ustavljajo,
iz smeri gozda,
so se stvari hitro odvijale.
Tom je pripravil delegacijo za ustrezen sprejem.
Dogville jo mogoče bil oddaljen, a kljub temu gostoljuben.
Dobrodošli gospodje. Dobrodošli.
Mesto vam je na uslugo.
Moral bi vam dat velik ključ, a žal imam samo tega majhnega.
-Kje je? -Zaklenjena s tem ključem.
Kje je?
Dobro. Če vas skrbi ta zvok.
To je zabijalo za novo kaznilnico.
Povejte mi, se je zločin v tej državi res povečal, kot pravijo?
Ali pa ljudje temu pravijo kriminal, samo zato ker zavidajo uspešnim?
Kaj vi mislite o tem?
Mogoče nimate mnenja. Odprl bom vrata...oprostite.
Volila! Kot bi Francozi rekli.
Kaj za vraga je to?
Kdo je to naredil?
Bill, dvigni roko, dvigni roko!
Bolj varne smo se počutili, če je bila na verigi. Vi ste najbrž bolj prilagojeni za njo.
Nihče od nas se ne čuti sposobnega sprejet denar, ker smo zgolj pomagali nekomu.
Razen če se boste zaradi tega vi boljše počutili.
-Tišina! -Absolutno.
Race ni bila ekspert za ekskluzivne avtomobile, a je brez problemov prepoznala
zvok vozila, ki je v tem trenutku obračalo na Canyon Rodu.
V Graceinem spominu je bilo legendarno predenje Cadillaca serije 355C neločljivo povezano
s še enim, manj sofisticiranim zvokom:
s streli usmerjenimi vanjo.
Ne...!
Moraš opravičit svoja dejanja, preden nas pobiješ.
To je novo.
To se da razumet kot slabost, Oči...razočaral si me.
Nikogar ne bom ubil.
Ampak name si že streljal.
Sem, oprosti. Žal mi je.
Pobegnila si.
Streljanje zagotovo ni pomagalo.
Seveda ne. Preveč trmasta si.
Če me nočeš ubit, po kaj si potem prišel?
Najin zadnji pogovor, tisti ko si mi povedala česa ne maraš na meni
se ni končal, ker si pobegnila.
Morala bi mi pustit, da ti povem česa ne maram na tebi.
Temu, se mi zdi, se reče pravilo vljudnega pogovora.
Zato si prišel?
In praviš da sem jaz trmasta.
Me ne boš silil da grem nazaj in postanem kot ti?
Če bi obstajal način da te prisilim, a to se seveda ne bo zgodilo.
Več kot dobrodošla si, da se vrneš domov in spet postaneš moja hči, kadarkoli.
In jaz bom delil svojo moč in odgovornost s tabo, če se.
Kot da ti je mar.
Torej?
Kaj je tisto, česar ne maraš na meni?
Beseda, ki si jo uporabila.
Rekla si, da sem aroganten.
Da, ropaš, kot da ti je to od Boga dano. Temu bi rekla aroganca, oči.
Točno tega ne maram na tebi.
Ti si arogantna.
Si prišel sem, da mi to poveš?
Jaz nisem tista ki sodi, oči. Ti to delaš.
Ti ne sodiš, ker simpatiziraš z njimi.
Prikrajšano otroštvo in umor ni ravno umor, ne?
Kriviš lahko samo okoliščine.
Posiljevalci in morilci so po tvoje lahko žrtve.
Ampak jaz jim pravim psi,
in če goltajo to kar izbljuvajo, jih lahko ustaviš samo z bičanjem.
Ampak psi samo ubogajo svojo naravo.
Zakaj bi jim potem odpuščali?
Pse se da naučit dosti lepih stvari,
ampak ne, če jim odpustimo vsakič ko ubogajo svojo naravo.
Torej sem arogantna, arogantna ker jim odpuščam?
Moj Bog...
Kaj ne vidiš kako popustljivo zveniš, ko to rečeš?
Imaš ta predsodek, da nihče, poslušaj, nihče niti slučajno ne more doseči
enako visokih etičnih standardov, kot ti, zato jih razbremenjuješ.
Ne najdem nič bolj arogantnega, kot je to.
Ti, moj otrok...moj dragi otrok odpuščaš z opravičili
ki jih sebi ne bi nikoli dopustila.
Zakaj naj ne bi bila milostna? Zakaj?
Ne ne ne...Lahko si milostna, ko je čas za milost.
A moraš držat svoj standard. To jim dolguješ. To jim dolguješ.
Kazen, ki jo ti zaslužiš za tvoj prestopek, zaslužijo oni za njihov.
Oni so ljudje.
Ne ne ne...Mora vsak človek odgovarjat za svoje postopke?
Seveda mora. Ampak ti jim ne daš priložnost.
Vse to je ekstremno arogantno.
Ljubim te. Ljubim te. Ljubim te do smrti.
Ampak ti si najbolj arogantna oseba ki sem jo kdajkoli spoznal.
In ti praviš da sem jaz aroganten!
Nič več nimam za povedat.
Ti si aroganten. Jaz sem arogantna. Povedal si. Zdaj lahko greš.
Brez svoje hčere, predvidevam?
-Rekel sem, brez svoje hčere? -Mm, tja!
-Torej... -Tja.
Tja, ti se odloči, ti se odloči.... Race, slišim da imaš tukaj neke probleme.
Ne. Nič več kot doma.
Dal ti bom čas, da malo razmisliš o tem.
-Mogoče si premisliš. -Ne bom.
Poslušaj, ljubica...moč ni tako slaba...
Prepričan sem, da lahko najdeš način kako jo uporabit po svoje...
Sprehodi se in razmisli o tem.
Ljudje tukaj delajo najboljše kar lahko, v zelo težkih pogojih.
Če ti tako praviš, Race.
Pa je njihovo najboljše res dovolj?
Te imajo radi?
Race je razmišljala že dalj časa.
Vedela je, da če je niso ustrelili takoj ko so gangsterji prišli,
se bo soočila z očetovim predlogom, da se vrne in pristane
v zaroti z njim in njegovo bando razbojnikov in kriminalcev in ni potrebovala sprehoda
da bi razmislila o odgovoru,
čeprav je bila razlika med ljudmi, ki jih je poznala doma in temi ki jih je spoznala tukaj v Dogvillu,
manjša kot je pričakovala.
Race je pogledala kosmulji no grmovje, tako krhko v nežni temi.
Dobro je bilo vedet, da če nisi delal slabo z njimi,
bodo vsako pomlad tukaj in poleti bodo pokali
z nepredvidljivo količino jagod, ki so bile tako dobre v piti,
še posebej s cimetom.
Race je pogledala naokrog v prestrašene obraze za okenskimi stekli,
ki so sledili vsak njen gib, in bilo jo je sram, da je bila del tega prizadevanja strahu.
Kako naj jih sovraži za to, kar je bila samo njihova slabost?
Sama bi verjetno tudi počela stvari ki so doletele njo,
če bi živela v eni izmed teh hiš,
ki bi jih merila s svojo merilno palico kot je to rekel njen oče.
Mar ne bi, v vsej iskrenosti, delala enako kot se delali Chuck, Vera, Ben in Ga. Henson ter Tom,
in vsi ljudje v njihovih hišah?
Race se je ustavila.
In v tem trenutku, so se oblaki razbežali, in luna je posijala skozi
in Dogville je doživel še eno od majhnih svetlobnih sprememb.
Kot da bi svetloba, prej tako nežna in slabotna,
končno zavrnila da prekriva mesto.
Naenkrat se ni dalo razbrat jagod ki bi zrasle na kosmulji ne grmu,
ampak samo trnje ki je bilo zdaj tam.
Svetloba je zdaj prodirala v vse neskladnosti in napake v zgradbah..in tudi...v ljudeh!
In naenkrat je poznala odgovor na, vprašanje, še celo predobro:
Če bi delovala kot oni, ne bi mogla zagovarjat niti enega svojih dejanj
in jih ne bi mogla obsodit dovolj strogo.
Kot da sta njena žalost in bolečina stopili napravo mesto.
Ne. kar so naredili, ni bilo dovolj dobro.
In če je nekdo imel moč da to popravi je bila njegova dolžnost da to stori,
zavoljo vseh ostalih mest, zavoljo človeštva,
in nenazadnje, zavoljo človeškega bitja, Race same.
Če bi prišla nazaj in spet postala tvoja hči,
kdaj bi dobila moč, o kateri si govoril?
-Zdaj? -Takoj!
Zakaj ne?
To pomeni da bi obenem prevzela tudi takojšnjo odgovornost.
Bila bi del v reševanju problemov...
kot je recimo problem...Dogvilla.
Lahko začnemo tako, da ustrelimo psa in ga pribijemo na zid.
Tam pod svetilko na primer. Mogoče bi pomagalo. Včasih deluje.
To bi mesto naredilo samo še bolj strašljivo in niti malo boljše.
In lahko bi se ponovilo.
Nekdo pride mimo in razkrije njihovo slabost.
Za to bi uporabljala svojo moč, če te ne moti.
Da bi ta svet bil malo boljši.
Ta mulc noče bit tiho. Z vami hoče govorit.
Ga lahko kar ustrelimo?
Naj govorim z njim.
Kaj? Kaj je?
Človeka ne moreš obtožit za to, ker ga je strah, ne?
-Ne. To je res. -Ne.
Strah me je Grace.
Izrabil sem te. Žal mi je.
Neumen sem, sem. Včasih celo aroganten.
Si Tom.
Čeprav izrabljat ljudi ni ravno lepo, se boš verjetno strinjala
da je ta določena ilustracija presegla vsa pričakovanja.
Toliko pove o človeku.
Bilo je boleče, ampak verjetno se boš strinjala da je bilo tudi poučno. Ne?
Ne zdaj Tom. Ne zdaj.
Če je katero mesto, brez katerega bi svet bil boljši, potem je to to.
Postrelite jih in požgite mesto.
Kaj? Kaj drugega ljubica?
Tu je družina z otroki...
najprej ubijte otroke in mati naj gleda.
Povejte ji da boste nehali če ne bo jokala.
To ji dolgujem.
Bojim se da se hitro zjoče.
Boljše da greš od tukaj.
Bojim se, da si se naučila preveč.
Te zebe, Ljubica. Rabiš šal?
V redu sem.
Naj odprem zavese? Ne rabite jih več.
Kaj misliš?
Mislim da bi jih morala odpret. Mislim da se spodobi.
Bingo, Grace!
Bingo!
Moram ti povedat, tvoja ilustracija je mnogo boljša od moje.
Zastrašujoča, ampak tako čista.
Misliš da jo lahko uporabim za inspiracijo pri mojem pisanju?
Zbogom Tom.
-Nekatere stvari moraš naredit sam. -Res?
To mi boš pojasnila na poti domov.
Naenkrat se je slišal zvok.
Ne tako vztrajen in močan kot je bil na deževno noč spomladi,
a dovolj glasen, da je prišel skozi zadnje zvoke lesa ki je hitro gorel.
Spet. In spet.
Grace ga je prva prepoznala.
To je Mojzes.
To je Mojzes, je rekla in skočila iz avta.
Hitro je prehodila pot do pasje ute, po tem, čemur bi sedaj ko ni bilo hiš težko rekli ulica,
zagotovo pa ne Ulica Brestov, ker ni bilo niti enega drevesa na Dogvillski skalnati polici,
kaj šele brest.
Bil je Mojzes.
Njegovo preživetje je bilo presenetljivo. Čudež.
Ne, pusti ga.
Do zdaj so v Georgetownu že opazili plamene.
Nekdo bo prišel in ga našel.
Jezen je, ker sem mu nekoč vzela njegovo kost.
Če je Grace zapustila Dogville, ali obratno, Dogville njo (in svet na sploh)
je vprašanje bolj umetniške narave, od katerega tisti, ki ga je zastavil ne bo imel koristi,
še manj pa, če bo nudil odgovor.
In odgovora zagotovo ne bo tukaj.